223082 DV 03 oktober 2023 N - Flipbook - Side 37
Og så var der de nye. Nicolaj og Jannick fejrede
tiårsjubilæet for deres tur til Afghanistan. Rasmus og Jes er læge og sygeplejerske, og Kim
og Aksel er tidligere kampsoldater. Så var der
Maria, der til dagligt arbejder for Red Barnet,
er bestyrelsesmedlem i Kvindelige Veteraner
og tidligere EU-monitor og Louise også fra
Kvindelige Veteraner.
Og så var der Martin. En kæmpestor vikingeslåsser med en fortid i Leopardkampvognene. I år skulle han være ordonnans for holdet.
En broget flok, der med alle forskelligheder
og forskellige baggrunde alligevel viste sig at
være et godt og homogent hold.
SETUP, FORBEREDELSE, EKSEKVERING
I modsætning til mange hold gennemfører
Veteranstøttens Marchhold en kontrolmarch i
maj måned, hvor holdets ledelse vurderer om
sammensætningen af ansøgere er rigtig, og
om holdets træningstilstand er god nok til at
gennemføre.
Medlemmerne blev alle sendt hjem med nye
erfaringer og ting, der skulle finpudses inden
afgangen til Holland. Allerede på de første
dage af marchen viste det sig, at de fleste havde forbedret deres setup og var godt gående.
Det er ikke så vigtigt, om man går i den ene
eller den anden slags støvle, om man bruger ét
par sokker eller to, eller om man bruger drikkedunk eller Camelback. Det, der virker for den
enkelte, virker måske ikke for en anden.
færdes til dagligt. Det er præcis her, man kan
få værdifuld hjælp fra sine holdkammerater.
RÅ SMERTE MØDER VERDENS STØRSTE
BYFEST
Marchen er en både nådesløs og fantastisk oplevelse. Nijmegen by er hjemsted for 170.000
hollandske borgere, men i marchugen holder
hele provinsen en gigantisk byfest.
I 2022 besøgte 1,5 millioner mennesker byen i
løbet af marchdagene. De mange besøgende
betyder, at store dele af marchen opleves som
det rene Tour de France, hvor man skal mase
sig igennem den jublende folkemængde, mens
LIVE-bands spiller schlager-musik, og gængerne tilbydes rigelige mængder kys, kram og øl.
Samtidig er marchen også endeløse kilometre ad småveje, diger og grusveje i vindstille,
bagende sol til lyden af såler mod asfalt, alt
mens vablerne fra forleden vokser sig større
og større.
Fra dag til dag bliver kroppen mere og mere
øm, leddene stivere, og mængden af smertestillende håndkøbsmedicin vokser i lommen.
Fire dages ekstremsport i en gigantisk byfest
er på godt og ondt en enestående oplevelse,
og man mærker den enorme mentale forskel,
der er på at gå midt i en fest, hvor man glemmer sine smerter, og at gå på en stille vej, hvor
man er alene med sit sind og sine tanker.
VI GJORDE DET SGU’
Veteranstøttens Marchhold har ikke nogen
stor tradition for, at deltagere udgår undervejs. I år var ingen undtagelse. Veteraner vil
som udgangspunkt strække sig meget langt
for at få alle med hjem.
Trods enkelte fødder, der til sidst lignede affald
fra en operationsstue, og de udfordringer, som
kraftig PTSD giver med larm, mange mennesker og temperamenter, så kom alle igennem.
Endda i flot stil og med højt humør. I målområdet på den historiske kampplads Charlemagne
i udkanten af byen fik deltagerne deres velfortjente Nijmegen-medalje, og herefter ventede
den legendariske indmarch ad Via Gladiola til
centrum af byen med hundredetusinder af tilskuere og folkefest.
MEDALJEN
Medaljerne er et helt kapitel for sig, men alligevel en af årsagerne til, at folk kommer igen
og igen. Førstegangsmedaljen er et femtakket
gyldent malteserkors i grønt og gult bånd. Når
man går anden gang, tilføjes medaljen den hollandske kongekrone øverst.
”Fandens også – så er jeg jo nødt til at gøre
det igen”, som en af veteranerne konstaterede
under indmarchen. Og han har ret.
Første gang kunne jo være rent held.
Deltagere fra mange nationer.
De fleste på holdet startede ud på Nijmegenmarchen med et velfungerende setup, der skal
virke, for marchen er vitterligt en form for ekstremsport. Når man går, er der en række faser,
som alle kommer igennem. De første tyve kilometer er lette nok. Fra tyve til tredive begynder det at gøre ondt i led, muskler og fødder.
Fra tredive og op rykker udfordringen langsomt fra kroppen og op i hovedet. Når man
passerer fyrre kilometer besøger de fleste
marchgængere steder i sindet, hvor de ikke
Danmarks Veteraner | # 3 | 2023 | Side 37